Petőcz András

Borongós, bús, banális költemény

Fráter Zoltánnak

Szeretnék lenni fáradt öregember – őszhajú öreg szeretnék lenni –
Különös verssorokat – tétova verssorokat szeretnék papírra vetni –
Könyvtárszobában elüldögélni –
Nagy-néha visszanézni – búsultan elmerengni.

Szememben nem lenne fáradtság – szomorúság –
Fényesség lenne szemeimben – bágyadtság nem lenne –
Mozdulataimban erő – mosolyomban nyugalom lenne –
Nyugalom lenne a mosolyomban.

Spalettás-nagyszárnyú ablakon kikönyökölni –
Tavasszal, borzongós-hűvös hajnalon –
Kikönyökölni nagyszárnyú-spalettás ablakon –
Jó volna csontos vállaimmal az ablakkeretnek dőlni.

Öregember, vékony és szikár – őszhajú öreg szeretnék lenni –
Lenne: testemben nyugalom – tekintetemben csillogás lenne –
Nem lenne szememben félelem – harsány szó többé nem lehetne –
Nem volna félelem – kiáltás többé nem lehetne.

Különös parkban sétálnék, mandulafák között –
Nehéz, nagytestű virágok megölelnének –
Megölelnének nagytestű, gyönyörű virágok –
Súlyos illatuk vágyammal elvegyülne.

Jó volna végre puha pázsitra dőlni –
A magasban lassúdad madárszárnycsapások –
Lassúdad szárnycsapások – vércsevijjogások a magasban: 
Bizarr, nagytestű virágok megölelnének.

Ha volnék őszhajú – fáradt öregember –
Csendesen puha pázsitra dőlnék –
Vagy kikönyökölnék nagyszárnyú-spalettás ablakon –
Nyugalom lenne a mosolyomban.